Задачата на НАСА е да изследва неизвестното.
Има много неща, които не знаем, а искаме да научим.
Това е естеството на Вселената.
В търсенето на отговори учените летят в космоса,
а космически сонди извън пределите на Слънчевата система.
Откритията са съпроводени от рискове.
Изследването на космоса е като да запалим клечка кибрит в тъмното,
без да знаем какво ни дебне в сенките.
Там може да има всичко.
Живот на други планети,
загадъчни явления в дълбокия космос
и опасности в близост до дома...
... мисиите на НАСА са открили странни аномалии...
ОК, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
...които продължават да озадачават най-добрите ни учени.
Това са...
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА Епизод 1
28 март 2005 г. Международна космическа станция
На 370 км над Земята,
един астронавт вижда нещо необикновено.
Очевидно не беше природно явление.
Той каза: "Видях странни неща да прелитат там долу."
На този етап от мисията, това е подействало като шок.
Светлините край МКС
Трябва да сте нащрек, когато излизате в открития космос,
защото сте в много опасна ситуация.
Това е четвъртият и последен полет на Чао.
Доста е вълнуващо, но също и стресиращо,
защото не искате да сгафите в последната си мисия, нали?
Космонавт Салижан Шарипов работи редом с Чао.
Животът на двамата мъже зависи от тънък кабел,
който ги предпазва да не отлетят в пространството.
Ако въжето се откачи, просто ще отплувате в космоса
и това ще е вашият край.
Обикаляйки Земята с над 27 000 км/ч,
Чао бил напълно неподготвен за онова, което предстояло.
Изведнъж поглеждам и виждам тези пет светлини.
Изглежда, че се движеха.
Той докладва:
"Уоу, току-що видях формация от пет светлини."
Четири от тях бяха в една линия.
А петата малко по-встрани от другите.
Сърцето ми щеше да се пръсне.
Те просто прелетяха покрай станцията.
Какви бяха тези светлини?
Чао незабавно известява Центъра за контрол на полетите.
Инженерът на НАСА Джеймс Оберг наблюдавал космическата разходка.
Когато видите нещо странно в космоса,
винаги има възможност то да ви "ухапе".
Животът ви може да е застрашен.
Попитах Салижан: "Видя ли тези светлини?
Видя ли ги да преминават?"
Но руснака е обърнат в друга посока и не вижда нищо.
Дори бордовите камери на МКС пропускат случилото се.
Това събужда любопитството на инженера от НАСА Джеймс Смит.
Той изнамира сателитни снимки от времето на срещата.
Той действително открива снимка,
която показва четири или пет светлини в редица
в зоната, където Чао е летял няколко часа по-рано.
Изображението потвърждава историята на астронавта.
Но какво всъщност е видял?
Смит започва да търси в данните за сателитните коридори
и даже в тези за ученията на ВВС.
Но не намира нищо.
После той насочва вниманието си към наземната активност.
Във водите край Южна Америка,
търговски кораби използват мощни прожектори за нощен риболов.
Смит предполага, че Чао е видял тези светлини.
Сепията и другите видове калмари се ловят като се примамват
с ярки светлини, които висят над водата.
Виждат се дори от космоса.
Били са разположени в линия покрай брега,
а поради въртенето на Земята е изглеждало, че летят.
Чао приема теорията на Смит, но не отхвърля и възможността
за бъдещ контакт с извънземни форми на живот.
Не се съмнявам, че и другаде във Вселената има живот.
Но все още ме съмнява да сме се открили.
Колко надалеч трябва да отиде човечеството
за да срещне извънземен живот?
Нови открития предполагат,
че той може да е по-близо, отколкото си мислим.
На по-малко от 700 млн. километра от Земята,
създания може би живеят на един леден свят,
белязан в червено от загадъчни кървави линии.
Местообитанията на Европа
може да са същите като тези, които виждаме на Земята.
Онова, което търсим може да се намира на малките луни.
Живот на Европа
Товарът е освободен. Имаме потвърждение за това.
1995 г.
"Галилео" е на път към друг свят. Безопосен полет!
Сондата "Галилео" изследва Юпитер.
Но газовият гигант не е единствената цел на НАСА.
"Галилео" изследва също и луните на планетата
и най-вече една от тях - Европа.
Кървавочервени вени пресичат ледената повърхност на луната.
Някои имат странна прилика с магистралите на Земята.
Други са смразяващо сходни с червения марсиянски плевел
от романа на Хърбърт Уелс "Война на световете."
Учените не знаят защо линиите са червени.
Всъщност има много неща, които не знаем за Европа.
2001 г.
Учения от НАСА Брад Далтън прави снимка на загадъчните линии.
Имат странен червеникав нюанс, подобен на ръжда,
но доста приличат и на нещо като слуз.
Хрумна ми, че на Земята сме виждали всякакви форми на живот,
които имат червеникаво-кафява пигментация.
Защо и там да няма микроби със същата окраска?
Далтън измерва инфрачервените химически подписи на линиите
и ги сравнява с тези на организмите, живеещи в гейзерите на Йелоустоун.
Един положителен резултат
би означавал, че сме открили живот на друга планета.
Инфрачервеният им подпис съвпадаше почти напълно.
Тази особеност на Европа може да се обясни с Живот.
Беше почти плашещо колко добре си съвпадат.
Но не всички са съгласни с анализа на Далтън.
Червеният цвят на линиите се дължи на химикала в тях.
Предполага се, че вероятно това е сяра,
която спомага за червенината на жилките.
За да докаже правотата на Далтън,
НАСА трябва да открие градивните елементи на живота
в мръсните пукнатини на луната.
Тя вече търси най-фундаменталното -
течна вода.
Намирането на вода е първата стъпка към откриването на живот.
Невероятно, но данните на НАСА от последните 20 години сочат,
че под ледената кора на Европа има огромен океан от вода.
Не мисля, че някой е очаквал да открием течна вода
на един леден спътник на Юпитер.
В този океан има повече вода, отколкото на Земята.
През 2013 г. излизат още доказателства,
когато телескопът "Хъбъл" открива вода,
бликаща от гейзерите на Европа.
Водата се намира там от 4 милиарда години.
Дали е породила живот? Да, възможно е.
Условията на Европа са неподходящи за хората.
Но Крис Маккей счита, че няма нужда да пътуваме надалеч,
за да открием създания, които могат да процъфтяват там.
Екстремофилите живеят в едни от най-враждебните среди на Земята.
Екстремофилите са организми, които живеят в среда,
която ние хората определяме като непригодна за живот.
Екстремофилите дори могат да влияят на средата си.
Оцветяват солта в зелено.
И също като на Европа, създават кървавочервени белези.
Животът на Европа може да е сходен с това, което виждаме
на тези места по Земята.
Възможно е на повърхността на луната да има живот.
Но океаните са по-добро място за развитието му.
Там долу е тъмно. Всекидневен пълен мрак.
Няма фотосинтеза.
Но пък вероятно има т. нар. "дълбоководни комини".
Това са пукнатини в океанското дъно, от които излиза топлина.
На Земята има същества, които живеят от тази топлина и химия.
Много е вероятно и в океаните на Европа да живеят такива.
Можем да изучим само малка част от луната от дистанция.
Смятам, че следващата стъпка е да изпратим нещо там,
да прокопае кората и да се спусне във водата.
Очаквайте...
НАСА забелязва Звезда на смъртта, източваща слънцето.
Надяваме се да не е вярно. Иначе сме в сериозна беда.
Неканени гости на Аполо 16.
И загадъчен тъмен обект, в близост до совалката "Колумбия".
Казах: "Хей, вижте това.
Имаме нещо точно пред прозореца."
23 април 1972 г. Района на кратера Декарт
На 384 000 км от Земята,
двама астронавти разширяват границите на човешкото познание.
Хей, Джон отлично място за снимки с лунохода, теб и...
и каменистата планина.
Доказателствата, които донасят оттам, водят до една загадка,
която остава такава повече от 30 години.
Това е обект с форма на чиния и купол на върха.
Ако някой ми каже, че може да обясни всичко,
значи нищо не знае.
Инцидентът с Аполо 16
21 април 1972 г.
36-годишният астронавт Чарлс Дюк
скоро ще стане най-младият човек стъпил на Луната.
Поглеждам нагоре към огромната ракета "Сатурн".
Тя е напълно заредена
и имам призрачното чувство, че е като жива.
Задачата е да донесат скали от неизследвани лунни райони.
Онова, което Дюк не знае е, че ще върнат не само геоложки проби.
Доста бързо. Контакт. Стоп.
Двамата с командирът на мисията Джон Йънг,
кацат в югоизточния квадрант на Луната.
Задачите им надхвърлят научния приоритет.
С действащия луноход наистина разширихме обсега си.
Хюстън: Има един камък близо до ръба на кратера, с бяло на върха.
Бихме искали да го приберете за образец.
Дюк: Този ли? - Да, той. Точно там.
След три дни,
с 95 кг лунни камъни складирани на борда, е време за отлитане.
Дюк управлява лунния модул до мястото на срещата
с командния модул, кръжащ в окололунна орбита.
Преди да потеглят към Земята,
те прибират филмовите ленти от камерите извън космическия кораб.
Кацане като по учебник, изглежда бележи края на перфектната мисия.
Но когато филмът е обработен,
снимките показват, че Аполо 16 може да не е бил сам.
Имаше нещо на една от снимките.
"Какво е това?" - е въпросът, който всички си задаваха.
Всички бяха съгласни, че това прилича на летяща чиния,
каквато виждаме във фантастичните филми.
Но астронавтите не приемат това обяснение.
Невъзможно е там да е имало обект и да не сме го видели.
Гледах накъдето гледаше и камерата
и със сигурност щях да видя ако е имало обект
и то толкова голям.
Джим Оберг смята, че този привидно твърд обект
трябва да е снимка на Земята, както се вижда от Луната.
Проблемът е, че Земята е на грешното място.
Някои любители на НЛО проверили позицията на Луната
и установили, че това не може да е Земята,
че моята версия е погрешна и съм сбъркал.
Загадката остава неразрешена повече от 30 години.
До 2004 г., когато напредъка в анализа на изображения
възкресява разследването на НАСА.
32 години след случая,
НАСА увеличава разделителната способност на изображението
и съчетава няколко различни кадри.
Новите технологии разкриват нещо невиждано в предишните снимки -
разпънка, която свързва летящата чиния с командния модул.
30 години по-късно, случаят може да бъде обяснен.
Обектът всъщност е прожектора на командния модул,
при работа в открития космос.
Дори и в Америка е нормално да се използват прожектори през нощта.
Така че астронавтите също са имали нужда от тях за да виждат.
30-годишната мистерия изглежда решена.
Летящата чиния се оказва една фантазия.
Предстои да видите...
Древен метеорит донася на Земята подобно на червей същество.
Президентът се явява по телевизията и казва:
"Може да не сме сами."
И тайнствен метеор в руското въздушно пространство.
Нещо се приближава към него и сякаш го удря.
Може това да е предизвикало взрива.
Огнено кълбо долита от изток, разсичайки небето над Русия
и се взривява на парчета.
Нещо се е насочило към обекта.
Може това да е предизвикало взрива.
Дали Студената война се завръща?
НАСА и руснаците
Петък сутринта в Челябинск,
индустриален град в южната част на Русия.
Работници, ученици и офис служители
се подготвят за предстоящия ден.
В 09:20 ч.
странна, ослепителна светлина озарява целия град,
изваждайки хората на улиците.
Светлината изчезва внезапно.
Гледайки към небето, смаяните жители снимат следите от пара.
Минути по-късно...
... експлозия разтърсва града.
Учените регистрират взрив 25 пъти по-мощен от този в Нагасаки.
Прозорците се чупят, а хората са повалени на земята.
Жителите решават, че градът е бомбардиран.
Из интернет плъзват слухове за нападение над Русия.
Политикът Владимир Жириновски дори обвинява САЩ
в ракетен удар по града.
В Москва, ученият от НАСА Слава Tуришев търси отговори.
Има много противоречиви свидетелства.
Най-голямо безпокойство предизвиква въпроса,
дали този случай е единичен, или ще има и други.
Докато НАСА се опитва да открие причината за катаклизма,
загадката се задълбочава.
След сензационното събитие в Русия, тръгват всякакви слухове.
Очаквало се е да се случи още нещо.
Новинарските емисии показват, че докато навлиза в атмосферата
към огненото кълбо е насочено нещо -
вероятно за да го спре или да го взриви.
Хората казват: "Да, нещо го приближи и сякаш го удари"
Може това да е предизвикало взрива.
Кадрите от странния сблъсък разпалват въобръжението на хората.
Но когато НАСА проучва записите от десетките камери,
виждат различно явление.
Хората от Челябинск са наблюдавали метеорит,
разпадащ се в земната атмосфера.
В атмосферата обекта се разпада на части.
Виждате неща да летят в различни посоки.
Не е трудно да приемем, че се случва нещо странно.
В крайна сметка, това е доста рядко явление.
Прихващачът на огненото кълбо всъщност е парче от метеорита,
долетяло заедно с него.
Но обяснението на НАСА не задоволява жителите на Челябинск,
които наследяват един опустошен град.
Докато търсят мястото на падането,
те откриват кратер с големината на малък басейн.
Мисълта, че нещото, създало този малък кратер,
е можело да разруши града, изглеждала смехотворна.
Но според експерта по метеорити проф. Лорънс Гарви
разрушението в Челябинск може да се обясни
с ефекта от бързото преминаване на голямо тяло през атмосферата.
Първото, което виждаме е визуалния му ефект.
Той лети и се разпада. Не чуваме нищо,
защото светлината му достига до нас почти мигновено.
Можем да я видим веднага.
Но докато я гледаме,
към нас, със скоростта на звука, се движи и ударната вълна.
Все едно да ударите прозорец силно с юмрук...
... да ударите едновременно всички прозорци в града.
Енергията, освободена от разпадналата се във въздуха скала,
обяснява разрушителната сила на ударната вълна.
Но разрушенията са могли да бъдат и по-големи.
Земната атмосфера защитила Челябинск от силата на метеорита.
Според НАСА, естествената ни защита е сработила
само защото метеорита е бил изграден от сравнително мека скала.
Ако вместо това имахме 18-метров метеорит от метал,
енергията му щеше да се равнява на 60 бомби от Нагасаки.
В Аризона имаме нагледен пример за евентуалните последствия.
Онова там, което изглежда като 45-метров хълм,
всъщност е ръба на грандиозен кратер.
Това ви дава представа на какво е способен един голям метеорит.
Повече от 80 000 железни астероида летят в близост до Земята.
Някои от тях, дори в момента може да летят към нас.
Следва...
"Междузвездни войни" близо до Слънцето.
Надявам се, че това не е Звездата на смъртта.
Иначе сме в сериозна беда.
Нещо се появява в близост до Слънцето.
Приличаше на космически кораб.
Това нещо е 10 пъти по-голямо от Земята.
Представете си ресурсите,
нужни за строежа на космически кораб по-голям от планета.
Слънцето и Звездата на смъртта
През март 2012 г.,
астрономите, работещи с орбиталния слънчев телескоп,
забелязват нещо зловещо до южния полюс на Слънцето.
Какво по дяволите е това?
Корабът на Дарт Вейдър, разбира се.
Приличаше на Звездата на смъртта от "Междузвездни войни".
Единствената ни надежда е да не е тя.
Иначе сме в сериозна беда.
Огромни израстъци се протягат от тъмната сфера
към повърхността на Слънцето.
Тези горивни маркучи навеждат на мисълта,
че присъствието на зловещата сфера до звездата ни
не е случайно.
Защо някой ще посещава Слънцето?
Ами, може да е добро място за зареждане с гориво.
Слънцето изгаря водород,
идеалното гориво за космически кораб.
Възможно ли е космическите кораби да зареждат гориво от звездите
и да използват енергията им за пътешествията си из космоса?
Тези кадри определено навеждат на тази възможност.
За една секунда Слънцето изхвърля повече енергия,
отколкото човечеството е използвало за цялата си история.
Но температурата на слънчевата атмосфера е 3 млн. градуса
и би унищожила всяка човешка технология.
Ние не можем да използваме Слънцето,
но това не означава, че извънземните също не могат.
Необходима е изключително напреднала технология,
ако не искате космическият ви кораб да се изпари.
Вероятно съществува минерал, с който да го построите,
да се насочите право към звездата и да заредите.
Въпросът е да се справим с високата температура.
След като резервоарите се напълнят, огромната дюза се отделя
и корабът се отправя към други кътчета на галактиката.
Тази идея се оказва твърде невероятна за НАСА,
които имат собствено обяснение за черната сфера.
Не толкова фантастично, но не и по-малко удивително.
Виждаме подутина в магнитния балон.
Това е магнитен балон, който прилича на Звездата на смъртта.
Пипалата са протуберанси - облаци от водород,
които се захващат за края на слънчевата атмосфера.
"Звездата на смъртта" е магнитен мехур с размерите на Юпитер,
пълен със супернагорещена плазма.
Единственото нещо, което държи топката на място е магнитното поле,
което може да се измести във всеки един момент.
В крайна сметка те изригват и енергията се изстрелва в космоса.
Макар от Земята да не ги виждаме,
тези огромни експлозии са ежедневие на слънцето.
Дори и камерите на НАСА да не са заснели Звезда на смъртта,
самото слънце все още е реална заплаха за цивилизацията на Земята.
Изригването, което виждате, е изхвърляне на коронарна маса.
То освобождава 1000 пъти повече енергия от магнитния мехур.
Ако достигне до Земята, може да доведе до хаос.
Може да извади от строя сателити.
Електрониката няма да работи.
Ще има последици за комуникациите и електропреносната мрежа.
Дори и по-лошо,
колебанията в слънчевата активност
могат да тласнат Земята към нов ледников период.
Или да покрие планетата със знойни джунгли
и палещи пустини.
Слънцето е голяма заплаха,
но досега не обръщахме внимание на тази опасност.
Следва...
Телепатия в космоса.
Той се опитал да изпрати телепатични послания
до приятелите си на Земята.
И посетител от друг свят.
Те намерили камък с форма на картоф и той е бил зелен.
Астронавтите често виждат неща, които техните уреди не могат.
Изведнъж, сякаш имах експлозия в дясното си око.
После се превръщат в черти.
Явлението предизвиква серия от тайни експерименти.
Може ли отговорът да е извън нашия свят?
Те комуникират телепатично с астронавтите.
Пришълци телепати
През 1969 г., първите хора на Луната са посрещнати като герои.
Бъз Олдрин едва не бил отстранен от полети,
когато споменал за странни проблясъци в кабината на кораба.
Четири месеца по-късно, по време на мисията на Аполо 12,
Алън Бийн преживява друга странна среща.
За първи път ги видях, когато бях от тъмната страна на Луната.
Погледнах надолу към един кратер
и видях проблясък.
Помислих си:
"Наистина ли видях светлина? Там не трябва да има нищо!"
Странните светлини се появяват постоянно в дневниците на мисията.
Любопитното е, че те се появяват по-често на път към Луната,
отколкото по обратния път.
Почти като на 4-ти юли.
Фойерверки.
Нещо се случва с астронавтите на НАСА.
Без наличието на убедителни доказателства,
астронавтите могат само да гадаят какво се случва.
Пилотът на лунния модул Ед Мичъл вярва,
че открития космос може да е идеалната среда за телепатия.
Без знанието на НАСА, той провежда свой експеримент.
Мичъл решава да проведе екстрасензорен експеримент.
Иска да провери дали може да изпрати телепатично съобщение
до приятелите си на Земята, както и обратното.
Но усилията му нямат успех.
Искрите нямали нищо общо с телепатията.
Накрая НАСА решила да разследва светлините.
Редица астронавти носят специални очила,
които регистрират невидимите за човешкото око частици,
и докладват ако видят светлини.
Слагахме си очилата за нощно виждане и си седяхме там.
И тогава изведнъж, на всяка минута или по-често,
всички виждахме взрив от светлини.
Те прелитаха с огромна скорост.
Боже мой!
Очилата записват проблясъци, точно в указаното от астронавтите време.
Но какво е това?
Официалното обяснение на НАСА е, че светлините са космически лъчи -
високоенергийни частици, движещи се из космоса
близко до скоростта на светлината,
обстрелвайки астронавтите и техния кораб.
Но остават въпроси.
Дори и днес никой не може да обясни защо астронавтите
виждат повече светлини, докато се отдалечават от Земята.
Засега тази загадка остава неразкрита.
С милиони галактики и милиарди звезди,
някъде там трябва да съществува извънземен живот.
Но ако извънземните са вече тук?
Марсиански орди нападат Земята...
... носейки смърт и разрушения.
"Война на световете" ни накара да преосмислим
мястото ни във Вселената.
Книгата е оказала огромно влияние на хората.
Започнали са да мислят: "Може би не сме сами."
Възможността за живот на Марс ни вълнува отдавна.
Ако някога открием живот на Марс,
това ще означава, че и враждебните планети могат да поддържат живот.
Дали НАСА има доказателства, че марсианците
вече са идвали на Земята?
Нашественици от Марс
Антарктида.
- 45°C.
Смел екип от учени кръстосва ледената пустош,
търсейки нарушители от космоса.
Всяка година САЩ изпращат експедиции за да търсят метеорити.
Предимно черни камъни сред белия сняг или синеещия лед.
В Алън Хилс, членът на експедицията Скот Санфорд
забелязва един много странен камък.
Те намерили камък с форма на картоф и той е бил зелен.
Учените никога преди не били виждали такъв камък.
Те го маркирали, опаковали и го изпратили в НАСА за анализ.
Метеоритът е регистриран под номер 84001.
84 е годината,
а 001, защото е бил първият пакет, който са отворили.
Този метеорит е като малка книжка.
Ние, учените, я отваряме и четем за химията,
за структурата и изотопите, научавайки историята на камъка.
Камъкът е стар,
много стар
и изглежда различен, защото не е от този свят.
Това, което са открили, е парче от древен марсиански камък.
Капсула на времето от друга планета.
Метеоритът Алън Хилс 84001 е невероятен,
тъй като е един от най-старите марсиански метеорити,
датиращ от времето, когато на Марс е имало вода.
Преди 16 милиона години,
огромен метеорит се разбива в древния Марс.
Ако ударът в Марс е бил достатъчно силен,
той би изхвърлил материал от повърхността на Марс в космоса.
Осколките от планетата блуждаели из космоса
и паднали на Земята.
Днес, това парче скала се превръща в прозорец към миналото,
когато на Марс е имало океани точно като на Земята.
Учудващото е, че НАСА спира изследването
и заключва камъка.
Тайните му останали скрити.
Но 9 години по-късно,
друг екип от учени решава да възобнови проучването.
Ето че този камък си лежи непроучен почти десетилетие.
И изведнъж хората осъзнават, че той е доста необикновен.
Решавайки, че структурата му ще им разкрие историята на Марс,
учените разрязват скалата.
И откриват нещо наистина изумително.
Онова, което е скрито във вътрешността, прилича на
вкаменените останки на странно, подобно на червей, същество.
Доказателство за извънземна форма на живот,
пристигнало на Земята от Марс.
Това е първото истинско доказателство за живот в космоса.
Разсъждаваме над това от години,
а ето, че тук имаме нещо от друга планета,
което изглежда е носило живот в себе си.
Ето го, нещо истинско.
Новината е по първите страници на вестниците.
Президентът се явява по телевизията и казва:
"Може да не сме сами."
Ако това откритие се потвърди,
то ще е едно от най-изумителните прозрения за нашата Вселена,
които науката някога е правила.
Значението му ще е толкова мащабно и величествено,
колкото не можем да си представим.
Но окончателното доказателство, че това е неземна форма на живот,
все още ни се изплъзва.
След първоначалния анализ на метеорита,
имаше много критики от хора, които казваха:
"Той е бил много време на Земята, лежал е в Антарктида.
Може би е замърсен."
Всъщност има начин това да се провери.
Сега имаме възможност да вземем малко парче от камъка
и да направим напречен разрез на нашата малка буболечка.
Но това не е правено.
Това винаги е било проблем, поне за мен,
а това е правилният начин да тестваме обекта
и да разберем дали той е биологичен артефакт.
А това не е правено.
Не знам защо.
Нямам представа.
Учените продължават да спорят дали 84001
съдържа вкаменени форми на живот от Марс.
Но съществуват и други космически камъни.
И кой знае какво има в тях?
Следва...
Астронавтите от "Колумбия" виждат позната черна форма.
Имаше нещо точно пред прозореца.
Виждан е и е описван безброй пъти,
на различни места и от различни хора.
Висящ в небето, странен черен триъгълник.
Днес сякаш хората навсякъде виждат триъгълни летателни апарати.
Какво е това?
Снимаш ли го? - Да.
Има над 10 000 наблюдения за последните няколко години.
Могат ли тези случаи да бъдат обяснени
със секретните самолети "Стелт", шпиониращи от небето?
Или има нещо друго?
Това нещо изглежда странно.
Ние вярваме, че НЛО идва от космоса.
Черният триъгълник е наблюдаван само на Земята
до 1986 г., когато всичко се променя.
Триъгълникът на "Колумбия"
12 януари 1986 г.
10 секунди до запуск на двигателите.
Старт на космическата совалка "Колумбия".
Имаме запалване. Излитаме.
Това е първата мисия на Робърт Гибсън като командир на совалка.
Като командир е нормално да сте малко пренапрегнат.
Ако се отклоните на повече от 3 градуса,
корабът ви ще бъде унищожен.
Но нещата бързо се объркват.
Хюстън, имаме проблем с регулатора на десния двигател.
Имахме неизправности чак до влизането ни орбита.
Разбрахме ви.
Няколко системи се развалят, докато Гибсън се опитва
да изведе екипажа си безопасно в космоса.
Внезапно двигателите спряха и се оказахме в безтегловност.
Всичко плаваше.
Вече били в космоса.
Но тогава Гибсън вижда нещо неочаквано.
Казах: "Хей, вижте това. Навън има нещо."
Точно пред прозореца.
Видяхме триъгълен обект.
Беше доста тънък, почти като резен пай или парче пица.
Съобщихме на Хюстън за него,
защото трябваше да ни помагат, ако се появеше някакъв проблем.
Ако нещо не върви добре, трябва да опитате отново.
Снимките шокират обществеността.
Черен триъгълник в космоса!
Джим Оберг не е съгласен с версията
за секретен военен самолет.
Ако в близост до совалката е имало подобен апарат,
от Контрола на полетите нямаше да му позволят да се приближи до нея.
Без значение дали ще е на военните или на НАСА,
защото има голяма доза риск.
Смятам, че тази версия лесно може да бъде отхвърлена.
Но приликите между обектът
и наблюдаваните по-рано черни триъгълници,
го правят още по-интригуващ.
Гибсън остава предпазлив.
В космоса е доста трудно да прецениш размера и разстоянието.
Интересното в снимката е,
че това може да е както голям обект на далечно разстояние,
така и малък предмет, намиращ се доста близо.
27 години явлението остава пълна загадка.
Но през 2013 г.,
НАСА публикува снимка на триъгълника с HD качество.
Подобреното изображение
най-накрая позволява на НАСА да идентифицира обекта.
Това беше късче черна плочка от самата "Колумбия".
Плочката може и да е малка,
но за астронавтите едно реещо се парче изолация
е също толкова тревожно, като да срещнеш извънземни.
През 2003 г., повреда в изолацията на совалката
води до разрушаването на "Колумбия", докато навлиза в атмосферата.
За съжаление, седемчленният екипаж
не знае за повредата в защитното покритие.
Никой не го е видял. Гледали са за други неща
и не са предупредени.
Астронавтите и Хюстън не са знаели, че совалката е фатално повредена
и екипажът е бил обречен при навлизането в атмосферата.
От дистанцията на времето,
зловещият черен триъгълник, видян през 1986 г.,
може да е ранно предупреждение към програмата на совалките.
Мисиите на НАСА в проучването на космоса
ни карат да гледаме на Вселената с други очи -
чужда среда,
извънземни обекти,
сили отвъд нашето разбиране.
Ние продължаваме да разкриваме тайните,
скрити в най-тъмните дълбини на слънчевата ни система.
Много от тях остават необяснени.
Превод и субтитри: membership